Napi evangélium
Ez a nép ajkával tisztel engem, ám a szíve távol van tőlem. Mk 7,1-8. 14-15. 21-23olvasás...
2020. október 24. (szombat) 7:00
290 "Kezdetben teremtette Isten az eget és a földet" (Ter 1,1). A Szentírás ezen első szavai három dolgot állítanak: az örök Isten szólított létbe mindent, ami rajta kívül létezik; egyedül Ő Teremtő (a "teremteni" [héberül bara] ige alanya mindig az Isten); ami csak létezik (ezt fejezi ki az "ég és a föld" formula) Tőle függ, aki a létét adja.
291 "Kezdetben volt az Ige (...) és Isten volt az Ige. (...) minden általa lett, és nélküle semmi sem lett, ami lett" (Jn 1,1--3). Az Újszövetség kinyilatkoztatja, hogy Isten mindent az örök Ige, az Ő szeretett Fia által teremtett. "Benne teremtett mindent a mennyben és a földön. (...) Minden általa és érte teremtetett. Ő előbb van mindennél, és minden Őbenne áll fenn" (Kol 1,16--17). Az Egyház hite hasonlóképpen állítja a Szentlélek teremtő tevékenységét is: Ő, akiről valljuk, hogy "elevenítő", [113] "Teremtő Lélek" ("Veni Creator Spiritus"), "a jóság Forrása". [114]
292 A Fiú és a Szentlélek teremtő tevékenységét, mely elválaszthatatlan az Atya teremtő tevékenységétől, az Ószövetség jelezte, [115] az Újszövetség kinyilatkoztatta, és az Egyház hitszabálya világosan állítja: "Csak Ez az Isten van (...): Ez az Atya, Ez az Isten, Ez a Teremtő, Ez az Alkotó, Ez az Elrendező, aki önmaga által, azaz Igéje és Bölcsessége által (...) teremtett mindent"; [116] a "Fiú és a Lélek" mintegy "a kezei". [117] A teremtés a Szentháromság közös műve.
293 Alapvető igazság, melyet a Szentírás és a Szenthagyomány állandóan tanít és magasztal: "a világ Isten dicsőségére teremtetett". [118] Isten teremtett mindent, magyarázza Szent Bonaventura, "nem (...) azért, hogy növelje dicsőségét, hanem hogy kinyilvánítsa és közölje dicsőségét". [119] Istennek ugyanis a teremtéshez semmi más indoka nem lehetett, csak szeretete és jósága: "A teremtmények Istennek a szeretet kulcsával kinyitott kezéből jöttek elő". [120] És az I. Vatikáni Zsinat kifejti:
"Isten jóságával és mindenható erejével nem boldogságának növelésére, nem is megszerzésére, hanem tökéletességének kinyilvánítására a teremtményeinek adott javak által szabad elhatározással, az idő kezdetétől a semmiből alkotta mindkét teremtményt, a szellemit és a testit." [121]
294 Isten dicsősége az, hogy jóságának e megnyilvánulása és közlése, melyek miatt a világ teremtetett, megvalósulnak. "Szeretetből eleve arra rendelt bennünket, hogy Jézus Krisztus által gyermekei legyünk, akaratának tetszése szerint; kegyelme dicsőségének dicséretére" (Ef 1,5--6). "Isten dicsősége ugyanis az élő ember, az ember élete pedig Isten látása. Ha ugyanis már Istennek a teremtés által történt kinyilatkoztatása életet ajándékoz minden lénynek, akik a földön élnek, sokkal inkább ad életet az Atya Ige által történő kinyilatkoztatása azoknak, akik Istent látják." [122] A teremtés végső célja az, hogy Isten, "aki mindenek Alkotója, végül »minden legyen mindenben« (1Kor 15,28) azáltal, hogy egyszerre gondoskodik a maga dicsőségéről és a mi boldogságunkról". [123]
295 Hisszük, hogy Isten a világot bölcsessége szerint teremtette. [124] A világ nem valamiféle szükségszerűség, vak sors vagy a véletlen eredménye. Hisszük, hogy Isten szabad akaratából származik, aki a teremtményeket részesíteni akarta a maga létében, bölcsességében és jóságában: "Te teremtettél mindent, a te akaratod folytán teremtettek és állnak fönn" (Jel 4,11). "Mily számosak a te műveid, Uram, mindent bölcsességedben tettél" (Zsolt 104,24). "Jó az Úr minden iránt, gyöngédsége minden teremtményre kiterjed" (Zsolt 145,9).
296 Hisszük, hogy Istennek a teremtéshez nem volt szüksége semmiféle korábban létező dologra vagy segítségre. [125] A teremtés nem is szükségszerű kiáradás az isteni szubsztanciából. [126] Isten szabadon teremt, "semmiből": [127]
"Mi nagy volna abban, ha Isten a világot egy korábban létező anyagból hozta volna létre? A kézműves ember is, ha anyagot adnak kezébe, azt csinál belőle, amit akar. Isten hatalma pedig abban mutatkozik meg, hogy a semmiből csinálja azt, amit csak akar." [128]
297 A "semmiből való" teremtést a Szentírás mint ígérettel és reménnyel teljes igazságot tanúsítja. A Makkabeusok második könyvében egy édesanya a következő szavakkal buzdítja hét fiát a vértanúságra:
"Nem tudom, hogyan öltöttetek testet méhemben. Nem én ajándékoztam nektek a lelket és az életet, nem én fűztem össze tagjaitokat csodálatos módon, hanem a mindenség Teremtője, aki az emberiséget alkotta, és létet adott mindennek. Ha most törvényeiért semmibe veszitek, irgalmában visszaadja nektek a lelket és az életet. (...) Gyermekem, kérlek, tekints az égre, és nézz a földre és mindarra, ami rajta van, gondold meg, hogy Isten semmiből teremtette, és az emberi nem is ugyanígy keletkezett!" (2Mak 7,22--23.28)
298 Mivel Isten tud semmiből teremteni, a Szentlélek által a bűnösöknek is tudja ajándékozni a lélek életét, tiszta szívet teremtve bennük, [129] és az elhunytaknak a test életét a föltámasztás által Ő, "aki a halottakat életre kelti, és létbe szólítja a nemlétezőket" (Róm 4,17). S mivel képes volt arra, hogy Igéje által a sötétségből fölragyogtassa a világosságot, [130] a hit fényét is tudja ajándékozni azoknak, akik nem ismerik Őt. [131]
299 Ha Isten bölcsességgel teremt, akkor a teremtés rendezett: "Te pedig mindent mérték, szám és súly szerint rendeztél el" (Bölcs 11,20). Az örök Igében és az örök Ige által -- aki a "láthatatlan Isten képmása" (Kol 1,15) -- alkotott teremtés az embernek van szánva és rá irányul, Isten képmására, [132] reá, aki személyes kapcsolatra hivatott Istennel. Értelmünk, részesedvén az isteni értelem világosságában, meg tudja érteni azt, amit Isten a teremtés által mond nekünk, [133] igaz nagy fáradsággal és alázatos és tiszteletteljes lelkülettel a Teremtő és az Ő műve iránt. [134] Az isteni jóságból eredő teremtés részesedik ebből a jóságból ("És Isten látta, hogy jó, (...) nagyon jó": Ter 1,4.10.12.18.21.31). Isten ugyanis a teremtést az embernek szóló ajándéknak szánta, mint neki szóló és rábízott örökséget. Az Egyháznak többször is meg kellett védenie a teremtés jóságát, beleértve az anyagvilág jóságát is. [135]
300 Isten végtelenül nagyobb, mint minden műve: [136] "Fölötte áll az egeknek a te dicsőséged" (Zsolt 8,2); "az Ő nagysága kifürkészhetetlen" (Zsolt 145,3). Mivel azonban Ő a Fölséges, szabad Teremtő, minden létezőnek végső oka, jelen van teremtményeinek legbensejében: "Benne élünk, mozgunk és létezünk" (ApCsel 17,28). Szent Ágoston szavai szerint "fölötte áll az én csúcsaimnak, és mélyebb az én mélységeimnél". [137]
[113] Nicea--konstantinápolyi hitvallás: DS 150.
[114] Bizánci liturgia, 2. sztichira Pünkösd vasárnap vesperásában: Pentekosztarion, Róma, 1883, 408.
[115] Vö. Zsolt 33,6; 104,30; Ter 1,2--3.
[116] Szent Ireneusz: Adversus haereses 2, 30, 9: SC 294, 318--320 (PG 7, 822).
[117] Szent Ireneusz: Adversus haereses 4, 20, 1: SC 100, 626 (PG 7, 1032).
[118] I. Vatikáni Zsinat: Dei Filius dogmatikus konstitúció, De Deo rerum omnium Creatore, 5. kánon: DS 3025.
[119] Szent Bonaventura: In secundum librum Sententiarum, dist. 1, p. 2, art. 2, q. 1, concl.: Opera omnia 2. köt. Ad Claras Aquas. 1885, 44.
[120] Aquinói Szent Tamás: Commentum in secundum librum Sententiarum, Prologus: Opera omnia 8. köt. Párizs, 1873. 2.
[121] I. Vatikáni Zsinat: Dei Filius dogmatikus konstitúció, 1. fejezet: DS 3002.
[122] Szent Ireneusz: Adversus haereses: 4, 20, 7: SC 100 (PG 7, 1037).
[123] II. Vatikáni Zsinat: Ad gentes határozat, 2.
[124] Vö. Bölcs 9,9.
[125] Vö. I. Vatikáni Zsinat: Dei Filius dogmatikus konstitúció, 1. DS 3002.
[126] Vö. I. Vatikáni Zsinat: Dei Filius dogmatikus konstitúció, De Deo rerum omnium Creatore, 1--4. kánon: DS 3023--3024.
[127] IV. Lateráni Zsinat: 2. fejezet: De fide catholica: DS 800; I. Vatikáni Zsinat: Dei Filius dogmatikus konstitúció, De Deo rerum omnium Creatore, 5. kánon: DS 3025.
[128] Antiochiai Szent Theofil: Ad Autolycum 2, 4: SC 20, 102 (PG 6, 1052).
[129] Vö. Zsolt 51,12.
[130] Vö. Ter 1,3.
[131] Vö. 2Kor 4,6.
[132] Vö. Ter 1,26.
[133] Vö. Zsolt 19,2--5.
[134] Vö. Jób 42,3.
[135] Vö. Nagy Szent Leó: Epistula Quam laudabiliter: DS 286; I. Bragai Zsinat: Anathematismi praesertim contra Priscillianistas, 5--13: DS 455--463; IV. Lateráni Zsinat 2. fejezet: De fide catholica: DS 800; Firenzei Zsinat 1442-ben: Decretum pro Iacobitis: DS 1333; I. Vatikáni Zsinat: Dei Filius dogmatikus konstitúció, 1: DS 3002.
[136] Vö. Sir 43,28.
[137] Szent Ágoston: Confessiones 3, 6, 11: CCL 27, 33 (PL 32, 688).