Napi evangélium
Ez a nép ajkával tisztel engem, ám a szíve távol van tőlem. Mk 7,1-8. 14-15. 21-23olvasás...
2020. október 22. (csütörtök) 7:00
268 A hitvallásban az összes isteni tulajdonság közül egyedül Isten mindenhatóságáról van szó: ennek megvallása életünk számára nagyon jelentős. Hisszük, hogy ez a mindenhatóság egyetemes, mert Isten, aki mindent teremtett, [89] mindent kormányoz és mindenre képes; szeretettel teljes, mert Isten a mi Atyánk; [90] titokzatos, mert egyedül a hit tudja észlelni, amikor "a gyengeségben válik tökéletessé" (2Kor 12,9). [91]
269 A Szentírás gyakran vallja meg Isten egyetemes hatalmát. Istent "Jákob Erősének" (Ter 49,24; Iz 1,24 és másutt) nevezik, "a seregek Urának", "Erősnek és Hatalmasnak" (Zsolt 24,8--10) mondják. Isten azért mindenható "az égben és a földön" (Zsolt 135,6), mert Ő alkotta ezeket. Számára semmi sem lehetetlen, [92] és akarata szerint rendelkezik művéről; [93] Ő a mindenség Ura, melynek rendjét meghatározta, és az teljesen alá van vetve és engedelmeskedik neki. Ő a történelem Ura: a szíveket és a eseményeket akarata szerint kormányozza: [94] "Mindig megvan rá a módod, hogy megmutasd nagy hatalmadat, és ki tudna ellene szegülni karod erejének" (Bölcs 11,21).
270 Isten mindenható Atya. Atyasága és hatalma kölcsönösen megvilágítják egymást. Atyai mindenhatóságát azáltal mutatja meg, hogy gondoskodik rólunk; [95] hogy gyermekeivé fogad minket ("...atyátok leszek, ti pedig fiaim és leányaim lesztek, mondja a mindenható Úr": 2Kor 6,18); mindenhatóságát végtelen irgalmával is megmutatja, mert hatalma elsősorban abban nyilvánul meg, hogy szívesen megbocsátja bűneinket.
271 Az isteni mindenhatóság soha nem önkényes: "Istenben ugyanis a hatalom és a lényeg, az akarat és az értelem, a bölcsesség és az igazságosság ugyanaz. Ezért semmi nincs Isten hatalmában, ami nem lehetne benne szent akaratában és bölcs értelmében." [96]
272 Istenbe, a mindenható Atyába vetett hitet próbára teheti a rossz és a szenvedés megtapasztalása. Néha úgy tűnik, Isten távol van és képtelen a rosszat megakadályozni. Az Atyaisten mindenhatóságát a legtitokzatosabb módon nyilatkoztatta ki Fiának önként vállalt megaláztatásában és föltámadásában, melyek által legyőzte a rosszat. Így a megfeszített Krisztus Isten ereje és Isten bölcsessége, "mert Isten balgasága bölcsebb az embereknél, és Isten gyöngesége erősebb az embereknél" (1Kor 1,24--25). Krisztus föltámadásában és fölmagasztalásában az Atya véghezvitte "hatalmas erejének cselekedetét", és megmutatta, "milyen mérhetetlenül nagy a hatalma rajtunk, akik hiszünk" (Ef 1,19--22).
273 Egyedül a hit képes ragaszkodni Isten mindenhatóságának titokzatos utaihoz. Ez a hit dicsekszik a maga gyengeségeivel és magára vonja Krisztus hatalmát. [97] E hitnek a legragyogóbb példája Szűz Mária, aki hitte, hogy "Istennél semmi sem lesz lehetetlen" (Lk 1,37), és magasztalni tudta az Urat, mert "nagy dolgot tett énvelem, aki hatalmas, és szent az Ő neve" (Lk 1,49).
274 "Semmi sem tudja úgy megerősíteni hitünket és reményünket, mint szívünk mélységes meggyőződése arról, hogy Isten mindenre képes; és ezek után bármit kell hinnünk, bármilyen nagy és csodálatos legyen az, bármennyire meghaladja a dolgok rendjét és módját, az emberi értelem, miután befogadta a mindenható Isten ismeretét, habozás nélkül könnyen elfogadja." [98]
275 Jóbbal, az igazzal együtt valljuk: "Tudom, hogy mindent megtehetsz, és semmiféle gondolat nincs rejtve előtted" (42,2).
276 Az Egyház a Szentírás tanúságához hűségesen gyakran irányítja könyörgését a "mindenható és örök Istenhez" ("mindenható, örökkévaló Isten ..." ), mert szilárdan hiszi, hogy "Istennél semmi sem lesz lehetetlen" (Lk 1,37). [99]
277 Isten a mindenhatóságát mutatja meg azáltal, hogy megtérít minket bűneinkből és a kegyelem által visszafogad barátságába. ("Istenünk, ki mindenhatóságodat leginkább azzal mutatod meg, hogy irgalmas és könyörületes vagy hozzánk.") [100]
278 Aki nem hisz Isten mindenható szeretetében, hogyan hihetné, hogy az Atya meg tudott teremteni, a Fiú meg tudott váltani és a Szentlélek meg tud szentelni bennünket.
[90] Vö. Mt 6,9.
[91] Vö. 1Kor 1,18.
[92] Vö. Jer 32,17; Lk 1,37.
[93] Vö. Jer 27,5.
[94] Vö. Eszt 4,17; Péld 21,1; Tób 13,2.
[95] Vö. Mt 6,32.
[96] Aquinói Szent Tamás: Summa Theologiae I, 25, 5 ad 1.
[97] Vö. 2Kor 12,9; Fil 4,13.
[98] Római Katekizmus 1, 2, 13: Kiad. P. Rodríguez (Vatikán--Pamplona, 1989.) 31.
[99] Vö. Ter 18,14; Mt 19,26.
[100] Per Annum 26. vasárnap, napi könyörgése. Missale Romanum, 1970, 365.